ISSN 2786-7870 ISSN 2786-7889 (online) УДК 33 Публікується з січня 2023 року Видавництво: Хмельницький національний університет (Україна) ROR: https://ror.org/04r8a1r80 Періодичність: 4 рази на рік Галузі знань та спеціальності: D - Бізнес, адміністрування та право: D3 - Менеджмент D7 - Торгівля J - Транспорт та послуги J2 - Готельно-ресторанна справа та кейтеринг J3 - Туризм та рекреація Мови рукопису: змішаними мовами: українська, англійська Редактори: Наталія Гавловська (м.Хмельницький, Україна) Реєстрація суб’єкта у сфері друкованих медіа : Рішення Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення №1373 від 25.04.2024. Ідентифікатор медіа: R30-03993 Реєстрація:Затверджено як наукове фахове видання України, у якому можуть публікуватися результати дисертаційних робіт на здобуття наукових ступенів доктора наук, кандидата наук та ступеня доктора філософії, категорії «Б» (наказ Міністерства освіти і науки України №1543 від 20.12.2023). Умови ліцензії: автори зберігають авторські права та надають журналу право першої публікації разом з твором, який одночасно ліцензується за ліцензією Creative Commons Attribution International CC-BY, що дозволяє іншим ділитися роботою з підтвердженням авторства роботи та первинної публікації в цьому журналі. Заява про відкритий доступ: журнал "Development Service Industry Management" забезпечує негайний відкритий доступ до свого змісту за принципом, що надання вільного доступу до досліджень для громадськості підтримує більший глобальний обмін знаннями. Повнотекстовий доступ до наукових статей журналу представлений на офіційному веб-сайті в розділі Архіви. Адреса: Науковий журнал “Development Service Industry Management”, Хмельницький національний університет, вул. 11, м. Хмельницький, 29016, Україна. Тел .: +380673817986 Електронна адреса: dsim@khmnu.edu.ua Веб-сайт:https://dsim.khmnu.edu.ua
Khmelhitskyi National University (Ukraine)
САМОМЕНЕДЖМЕНТ ОРГАНІЗАЦІЙНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ КЕРІВНИКА ЗАКЛАДУ ОСВІТИ
У сучасних умовах реформування системи освіти та зростаючої конкуренції між навчальними закладами питання підвищення ефективності управління стає одним із ключових чинників їхнього розвитку. Освітні установи прагнуть зміцнити свій репутаційний капітал і забезпечити довгострокову конкурентоспроможність, що, у свою чергу, зумовлює підвищення вимог до керівників і науково-педагогічних працівників. Від керівника сучасного закладу освіти очікується не лише наявність управлінських компетенцій, а й здатність до саморозвитку, раціонального розподілу власного часу, ресурсів і потенціалу. У цьому контексті особливого значення набуває самоменеджмент як система самоуправління професійною діяльністю. Метою дослідження є визначення сутності, структури та специфіки реалізації самоменеджменту керівника закладу освіти в умовах сучасних викликів та трансформацій освітнього середовища. У статті проаналізовано наукові підходи до розуміння поняття «самоменеджмент», представлені у працях українських і зарубіжних дослідників. У процесі дослідження встановлено, що ефективність управлінської діяльності керівника безпосередньо залежить від рівня сформованості його навичок самоменеджменту, серед яких провідними є планування, постановка цілей, самоконтроль, самомотивація, самоаналіз і розвиток особистої відповідальності. Самоменеджмент розглядається як інтегрована система, що об’єднує планування, визначення пріоритетів, контроль за реалізацією завдань, самодисципліну й особистісне вдосконалення. Вона забезпечує раціональне використання часу, ресурсів, емоційного потенціалу та сприяє досягненню стратегічних і тактичних цілей освітнього закладу. Застосування ефективних моделей самоменеджменту сприяє підвищенню продуктивності керівників, формуванню їхньої стресостійкості, розвитку навичок адаптації до змін і створенню умов для сталого розвитку освітньої установи. В умовах цифрової трансформації, автономізації навчальних закладів і зростання вимог до якості освіти володіння інструментами самоменеджменту стає необхідною умовою професійного успіху керівника. Самоменеджмент є невід’ємною складовою управлінської компетентності керівника закладу освіти, що визначає його здатність ефективно організовувати власну діяльність, приймати обґрунтовані рішення, раціонально використовувати ресурси й підтримувати результативну командну взаємодію. Розвинені навички самоменеджменту забезпечують гнучкість, адаптивність і стабільний розвиток закладу освіти в умовах постійних трансформацій освітнього середовища.
Авторське право (c) 2025 Вікторія БІЛИК, Сніжана ЛИСЕНКО-ЗАЇКА , Сергій МАЗУРЕВ , Максим ПОТЕХІН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОСОБЛИВОСТІ СИСТЕМИ АДАПТАЦІЇ МЕРЕЖЕВИХ СТРУКТУР ПІДПРИЄМСТВ ТОРГІВЛІ
Стаття досліджує, як мережеві структури українського ритейлу адаптуються до поєднаних викликів війни, євроінтеграції, енергетичних збоїв і цифрової трансформації, коли від ситуативних рішень потрібно переходити до системних підходів на рівні моделі бізнесу, логістики й комплаєнсу. Мета - сформувати цілісне бачення адаптації мережевих структур торгівлі України: уточнити чинники й моделі адаптації, порівняти їх у різних секторах. Розроблено матрицю інструментів адаптації «виклик - інструменти - приклади мереж - критичний коментар», що охоплює війну, логістику, євроінтеграцію, сертифікація, блекаути, енергостійкість, цифровізацію, інновації, сталий розвиток, з фіксацією витрат, обмежень і побічних ефектів. Зроблено висновок про переважно реактивний характер поточних заходів і окреслено вектори переходу до системної стійкості.
Авторське право (c) 2025 Володимир ГАВРАН , Ігор ГРИБИК , Юрій КОМАР https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СКЛАД МЕХАНІЗМУ СТРАТЕГІЧНОГО УПРАВЛІННЯ РОЗВИТКОМ ЛІДЕРСЬКИХ ЯКОСТЕЙ САМОЗАЙНЯТИХ ОСІБ
Запропоновано зміст та структуру механізму стратегічного управління розвитком лідерських якостей самозайнятих осіб. Основними елементами такого механізму запропоновано лідерські якості, аксіоми, принципи, типові помилки, інструменти, організацію команди/аутсорсинг, підтримку розвитку лідерських якостей. У складі механізму стратегічного управління розвитком лідерських якостей самозайнятих осіб виділено теоретичний та практичний рівні. Запропоновано складники для кожного з виділених рівнів відповідного механізму. Надано опис кожного із запропонованих елементів механізму стратегічного управління розвитком лідерських якостей самозайнятих осіб. Запропоновано склад лідерських якостей для самозайнятої особи та розкрито зміст кожної з таких якостей. Запропоновано сукупність аксіом у складі механізму стратегічного управління розвитком лідерських якостей самозайнятих осіб та описано зміст кожної із таких аксіом. Запропоновано сукупність принципів у складі механізму стратегічного управління розвитком лідерських якостей самозайнятих осіб та надано зміст кожного з таких принципів. Визначено та описано типові помилки у складі механізму стратегічного управління розвитком лідерських якостей самозайнятих осіб.
Авторське право (c) 2025 Олександра ГАРБУЗЮК , Євгеній РУДНІЧЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЛЬ «MINDFULNESS»-ПРАКТИК У ФОРМУВАННІ ЕМОЦІЙНОЇ КОМПЕТЕНТНОСТІ ПЕРСОНАЛУ ГОТЕЛЬНО-РЕСТОРАННОГО БІЗНЕСУ
Стаття присвячена дослідженню ролі «mindfulness»-практик (практик усвідомленості) у формуванні емоційної компетентності персоналу готельно-ресторанного бізнесу. У роботі розкривається сутність поняття «mindfulness», його психологічні та організаційні засади, а також значення усвідомленості для ефективного управління емоціями, стресом та професійними комунікаціями співробітників сфери гостинності. Особливу увагу приділено аналізу сучасних підходів та методів впровадження «mindfulness»-програм у професійне середовище, а також їхньому впливу на підвищення якості обслуговування, розвиток корпоративної культури та покращення лояльності клієнтів. У дослідженні розглянуто успішні кейси застосування програм усвідомленості у міжнародних готельних мережах, на прикладі «Marriott», де програми «mindfulness» використовується як інструмент розвитку емоційного інтелекту, командної взаємодії та стійкості до стресу. Зазначено, що практики усвідомлення сприяють покращенню психологічного клімату у колективі, зниженню «вигоряння» і формуванню позитивного іміджу бренду, орієнтованого на турботу про співробітників та гостей. На основі аналізу теоретичних та практичних даних запропоновано рекомендації для керівництва готельно-ресторанних підприємств стосовно інтеграції «mindfulness»-підходів до HR-стратегії та системи навчання персоналу. Ці рекомендації спрямовані на підвищення емоційної стійкості, розвитку емпатії та зміцнення конкурентоспроможності підприємств за умов динамічного ринку послуг. Наприкінці наголошується на необхідності комплексного підходу до впровадження «mindfulness»-програм як елемента сталого розвитку індустрії гостинності. Визначено перспективні напрямки подальших досліджень, серед яких оцінка ефективності програм усвідомленості та адаптація «mindfulness»-практик до культурних особливостей міжнародної аудиторії.
Авторське право (c) 2025 Роман КОРСАК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНФОРМАЦІЙНІ ТЕХНОЛОГІЇ У МАРКЕТИНГОВІЙ ДІЯЛЬНОСТІ: РОЛЬ, ПЕРЕВАГИ ТА РИЗИКИ ЗАСТОСУВАННЯ
У статті розкрито сутність і значення інформаційних технологій у підвищенні ефективності маркетингової діяльності підприємств в умовах цифровізації економіки. Проаналізовано відмінності між традиційним маркетингом та маркетингом з використанням ІТ. Окреслено сутність та функціональне призначення ІТ у маркетингу. Систематизовано сучасні інструменти ІТ у маркетингу, розкрито їх призначення та подано приклади використання. Наголошено, що інструменти ІТ забезпечують нові підходи до управління взаємовідносинами з клієнтами, оптимізації бізнес-процесів та формування конкурентних переваг. Акцентовано увагу на ключових перевагах та ризиках використання ІТ у маркетинговій діяльності. Узагальнено, що незважаючи на певні ризики використання ІТ, їх застосування дає змогу підвищувати гнучкість і швидкість реагування на зміни ринкового середовища, що особливо важливо в умовах високої турбулентності та глобальної конкуренції. Зазначено, що застосування цифрових технологій дозволяє підприємствам значно знизити витрати часу та ресурсів, підвищити точність прогнозування, миттєво оцінювати ефективність маркетингових кампаній та формувати більш персоналізовані пропозиції для споживачів. Зроблено висновок, що інформаційні технології є ключовим фактором трансформації маркетингових стратегій і визначають успішність підприємств у цифрову епоху.
Авторське право (c) 2025 Ірина АНГЕЛКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЕФЕКТИВНІСТЬ ТАКТИЧНОГО УПРАВЛІННЯ В ДІЯЛЬНОСТІ СУБ'ЄКТІВ ЕЛЕКТРОННОГО БІЗНЕСУ
Стрімка цифровізація світової економіки фундаментально трансформувала операційний ландшафт електронного бізнесу, посилюючи конкуренцію та зумовлюючи необхідність упровадження більш досконалих підходів до тактичного управління. На сучасних електронних ринках тактичні рішення – тобто рішення, що стосуються короткострокового розподілу ресурсів, оперативних коригувань та механізмів швидкого реагування – відіграють ключову роль у забезпеченні адаптивності, ефективності та сталих результатів діяльності підприємств. З огляду на зростання очікувань споживачів і стрімкий розвиток технологічних інновацій, результативність тактичного управління стає визначальним чинником конкурентоспроможності підприємства. Суб’єкти електронного бізнесу функціонують у високодинамічному середовищі, що характеризується прискореними потоками інформації, мінливими моделями попиту та підвищеною вразливістю до технологічних і регуляторних змін. За таких умов традиційні управлінські підходи нерідко демонструють обмежену оперативність і недостатню гнучкість. Відтак інтеграція передових цифрових інструментів, аналітичних систем підтримки прийняття рішень та адаптивних організаційних методологій постає необхідною передумовою підвищення ефективності тактичного управління. Забезпечення його результативності вимагає комплексного підходу, що охоплює цифрову трансформацію, розвиток аналітичних спроможностей, упровадження гнучких моделей управління, орієнтованість на споживача, оптимізацію логістичних процесів, інноваційні маркетингові тактики та всебічне управління ризиками. У даному дослідженні розглянуті ключові напрями підвищення ефективності тактичного управління в електронному бізнесі, окреслено механізми, за допомогою яких підприємства можуть досягти вищого рівня операційної результативності, стійкості та створення цінності для споживачів. Через синтез сучасних теоретичних положень і практичних прикладів підкреслюється, що впровадження технологічних рішень, використання аналітики даних, застосування гнучких методологій, клієнтоорієнтованих підходів, оптимізація ланцюгів постачання, стратегічні маркетингові практики та проактивне управління ризиками у своїй сукупності сприяють підвищенню результативності тактичного управління. Такий інтегрований підхід формує підґрунтя для розроблення надійних управлінських стратегій, що відповідають складним і швидкоплинним умовам функціонування цифрової комерції.
Авторське право (c) 2025 Андрій ДЗЮБІНА , Остап ЗЕЛЕНЮХ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
PRIVATE LABEL ПРОДУКТОВОГО РИТЕЙЛУ: ТРЕНДИ ТА ПЕРСПЕКТИВИ РОЗВИТКУ
У статті досліджено Private Label вітчизняного продуктового ритейлу, його тренди та перспективи розвитку. Метою статті є визначення мотивів, які рухають споживачами при прийнятті рішення про купівлю товарів Private Label, а також окреслення сучасних трендів Private Label вітчизняного продуктового ритейлу та напрями перспектив щодо їх розвитку. Було розглянуто Private Label п’яти найбільших продуктових ритейлів України, наведено назви їх основних Private Label, визначено власний фокус та особливості асортиментного портфелю Private Label, який відповідає їхньому основному формату та цільовій аудиторії. Наведено групи мотивів, які спонукають споживачів обирати товари Private Label ритейлу. Зважаючи на визначені групи мотивів споживачів до купівлі Private Label ритейлу та особливості основного фокусу найбільш значущих гравців вітчизняного ринку було визначено тренди, які на зараз є актуальними, а також матимуть тенденцію до стрімкого розвитку. Запропоновано напрямки щодо розвитку Private Label у вітчизняному ритейлі.
Авторське право (c) 2025 Оксана ДАНКЕЄВА, Лариса СТРАШИНСЬКА, Людмила ЗАКРЕВСЬКА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СТРАТЕГІЧНЕ УПРАВЛІННЯ ТАЛАНТАМИ ЯК ФАКТОР ПІДВИЩЕННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ ПІДПРИЄМСТВ
У статті досліджується стратегічне управління талантами як фактор підвищення конкурентоспроможності підприємств в умовах сучасних соціально-економічних викликів. Проаналізовано теоретичні засади управління талантами, історію розвитку концепції, ключові підходи та моделі, що застосовуються в міжнародній і вітчизняній практиці. Розглянуто основні функції управління талантами, включно з підбором, адаптацією, розвитком, мотивацією та утриманням працівників, а також інтеграцію цих процесів у корпоративну стратегію з урахуванням специфіки українського ринку праці. Особлива увага приділяється сучасним інструментам управління, таким як HR-аналітика, цифрові системи оцінювання компетенцій, LMS-платформи, штучний інтелект та моделі гнучкого управління талантами (Agile Talent Management), що дозволяють підвищити ефективність залучення, розвитку та утримання персоналу. Наведено емпіричні дані щодо впливу стратегій управління талантами на рівень залученості, продуктивності та плинності кадрів, а також на формування корпоративної культури та довгострокових конкурентних переваг підприємств. Обговорюються практичні аспекти реалізації стратегій, включно з гнучкими умовами праці, програмами добробуту та соціальної підтримки, коучингом і наставництвом. Визначено ключові напрями подальших досліджень, зокрема розробку інтегрованих систем управління талантами з використанням аналітичних і цифрових інструментів, адаптацію моделей до специфіки українських організацій та оцінювання впливу стратегічного управління талантами на сталий розвиток підприємств.
Авторське право (c) 2025 Галина БОЙКІВСЬКА , Данило ТКАЧЕНКО , Павло ГОРДОН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНА ПРАКТИКА ФОРМУВАННЯ СОЦІАЛЬНОГО ПАКЕТА: СВІТОВІ ТЕНДЕНЦІЇ ТА НАПРЯМИ УДОСКОНАЛЕННЯ В УКРАЇНІ
У статті досліджено сутність та сучасні підходи до формування соціального пакета (СП) як ключового інструменту мотивації та утримання персоналу. Проаналізовано світові тенденції та інноваційні практики формування СП у великих міжнародних корпораціях (Apple, Google, NVIDIA, Intel), які акцентують на акціонерних програмах, гнучкості праці, професійному розвитку та комплексній підтримці здоров’я (включно з ментальним). Визначено критичну роль HR-департаменту в інтеграції людських ресурсів із цифровими технологіями для ефективного управління пільгами. Обґрунтовано основні напрями удосконалення СП для українських підприємств, що включають впровадження гнучких пільг за принципом «кафетерію», розширення нематеріальних благ та автоматизацію процесів. Доведено, що ефективний соціальний пакет є стратегічною інвестицією, яка підвищує продуктивність, знижує плинність кадрів і зміцнює конкурентоспроможність організації.
Авторське право (c) 2025 Наталія ДАНИЛЕВИЧ , Таїсія НАГОРНА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНВЕСТИЦІЇ У РОЗВИТОК ЛЮДСЬКОГО КАПІТАЛУ ТА ЇХ ВПЛИВ НА СТІЙКІСТЬ БІЗНЕСУ ПІД ЧАС ЕКОНОМІЧНИХ ШОКІВ
У статті досліджено вплив інвестицій у розвиток людського капіталу на стійкість підприємств в умовах економічних та безпекових шоків, зокрема у контексті воєнних подій в Україні та трансформації глобального економічного середовища. Обґрунтовано тезу про те, що розвиток персоналу є ключовим чинником забезпечення конкурентоспроможності та здатності організацій адаптуватися до невизначеності, підтримувати безперервність діяльності та швидко відновлюватися після криз. Визначено, що традиційні підходи до управління кадрами поступаються місцем стратегічному інвестуванню у компетентності працівників, формування культури навчання, цифрової грамотності, психологічної стійкості та лідерських навичок. У роботі узагальнено результати сучасних міжнародних і національних досліджень щодо зв’язку між розвитком людського капіталу та організаційною резильєнтністю. Проведено огляд практик українських і міжнародних компаній, який засвідчує, що системність та масштабність програм професійного навчання, перепідготовки та підтримки персоналу корелює з операційною стабільністю, утриманням ключових фахівців і здатністю підприємств впроваджувати інноваційні рішення. Запропоновано авторську матрицю оцінювання стійкості підприємства за HR-факторами, що дозволяє вимірювати вплив інвестицій у персонал на адаптивність компанії. Представлено емпіричний аналіз відкритих даних дев’яти провідних українських підприємств з різних секторів економіки, який підтверджує позитивний вплив інвестицій у людський капітал на здатність компаній функціонувати в умовах невизначеності та відновлювати діяльність у посткризовий період. Результати дослідження засвідчують необхідність формування комплексної політики розвитку людського капіталу як на рівні підприємств, так і на рівні держави, а також створення інституційних умов для підтримки системного навчання, цифрової трансформації та психологічної стійкості працівників. Сформульовано напрями подальших досліджень, що охоплюють розробку стандартизованих показників оцінювання стійкості, розширення емпіричної бази спостережень та поглиблення аналізу причинно-наслідкових зв’язків між кадровими інвестиціями і результативністю підприємств.
Авторське право (c) 2025 Роксолана ВИННИЧУК , Мирослав СУФЕЛЯК , Віталій ЗАХАРЧУК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВПРОВАДЖЕННЯ СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО ХАРЧУВАННЯ З АЛЬТЕРНАТИВНИМИ ДЖЕРЕЛАМИ БІЛКУ ДЛЯ СПОРТСМЕНІВ В ЗАКЛАДАХ ГОТЕЛЬНО-РЕСТОРАННОГО ГОСПОДАРСТВА
Розглянуто перспективи впровадження спеціалізованого харчування для спортсменів у закладах готельно-ресторанного господарства із застосуванням альтернативних джерел білка. Визначено актуальні тенденції wellness-туризму, підвищення попиту на функціональні, безглютенові та веганські продукти, що формує нові можливості для готельного бізнесу. Досліджено хімічний склад і харчову цінність конопляного, лляного, гарбузового протеїнів, кіноа та спельти, які забезпечують високу амінокислотну насиченість та мінеральний баланс розробленого харчування. Представлено приклади страв, адаптованих до готельно-ресторанного бізнесу. Обґрунтовано, що використання рослинних протеїнів сприяє підвищенню конкурентоспроможності готелів, розширенню цільової аудиторії та формуванню іміджу інноваційних і клієнтоорієнтованих закладів.
Авторське право (c) 2025 Тетяна СИЛЬЧУК , Ольга ПУШКА , Елір КУЦИЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНСТРУМЕНТИ ШТУЧНОГО ІНТЕЛЕКТУ В УПРАВЛІННІ ЦИФРОВИМИ МАРКЕТИНГОВИМИ КОМУНІКАЦІЯМИ СПОРТИВНИХ ОРГАНІЗАЦІЙ
У статті розглянуто застосування інструментів штучного інтелекту в управлінні цифровими маркетинговими комунікаціями спортивних організацій. Показано, що на тлі зростання конкуренції між видами спорту та індустрією розваг саме якість цифрових комунікацій, персоналізація та робота з даними стають критичними для набору, іміджу й залучення партнерів. Узагальнено та систематизовано інструменти штучного інтелекту за функціональними блоками: збір даних та формування аналітичних звітів; генерація контенту (тексти, зображення, відео); реклама і таргетинг; комунікації та сервіс, моніторинг репутації. У статті представлено результати впровадження інструментів штучного інтелекту в маркетингові комунікації спортивного клубу «Львівські Леви», що охоплювали створення контенту, оптимізацію реклами та автоматизацію взаємодії з клієнтами. Апробація показала приріст заявок і зарахувань, зростання активності в соцмережах та зниження вартості залучення спортсмена, що підтверджує практичну доцільність інтеграції ШІ-рішень.
Авторське право (c) 2025 Ігор КУЛИНЯК , Назарій ІВАНИЦЬКИЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНІ ТЕОРІЇ ЛІДЕРСТВА В КОНТЕКСТІ ФОРМУВАННЯ КОМПЕТЕНТНОСТЕЙ КЕРІВНИКА ПРОЄКТУ
У статті розглядається питання інтеграції сучасних теорій лідерства у систему формування компетентностей керівника проєкту з урахуванням методологічних підходів до проєктного менеджменту. Автори звертають увагу, що в умовах динамічних змін проєктне управління стає одним із ключових інструментів адаптації організацій, а успіх команди та ефективність досягнення цілей все більше залежить від лідерських («енергетичних») навичок керівника проєкту. У сучасному світі лідер проєкту не лише координує процеси, а виступає агентом інновацій та модератором організаційної культури, орієнтованої на гнучкість, навчання і креативність. Авторами проаналізовано еволюцію теорій лідерства – від орієнтованих на особистість, ситуаційних, поведінкових та трансформаційних до міжособистісних і контекстуальних, визначено вплив сучасних підходів до лідерства на формування компетенцій керівника проєкту. Обґрунтовано, що ефективний керівник проєкту повинен поєднувати особистісні лідерські якості з соціальною роллю фасилітатора командних процесів, адаптуючи стиль управління до обраної методології, контексту проєкту. Окрім цього розглянуто систему оцінювання індивідуальних компетенцій IPMA ICB4, компетенції стандарту PMBoK, проаналізовано результати опитування українських проєктних менеджерів щодо виокремлення ключових лідерських якостей, що визначають успіх проєкту. Окрему увагу приділено аналізу взаємозв’язку посад проєктного менеджера та сукупності необхідних навичок відповідно до складових трикутника талантів від Project Management Institute. Результати дослідження підкреслюють, що сучасний керівник проєкту має виступати не лише адміністратором процесів, а й драйвером змін, фасилітатором командної взаємодії та носієм культури довіри й відповідальності, здатним делегувати та розвивати внутрішнє лідерство членів команди. Тип методології управління проєктами (Waterfall, Agile, Hybrid) зумовлює домінування певних стилів лідерства: директивного, фасилітаційного або адаптивного. Гнучкість у виборі лідерського стилю є критичною умовою успішної реалізації проєктів. Інтеграція цих концепцій у компетентнісну модель проєктного менеджменту сприятиме підготовці нового покоління керівників, здатних працювати у гнучких, цифрових і мультикультурних середовищах.
Авторське право (c) 2025 Наталія КАРВАЦКА , Оксана ЗАМАЗІЙ , Юрій ЦИМБАЛІСТИЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЗВИТОК ТУРИЗМУ ТА СФЕРИ ГОСТИННОСТІ В КОНТЕКСТІ ЗАХИСТУ ІСТОРИЧНОЇ СПАДЩИНИ: ЗБАЛАНСУВАННЯ ІНТЕРЕСІВ БІЗНЕСУ ТА КУЛЬТУРНОЇ ІДЕНТИЧНОСТІ ГРОМАДИ
В статті зазначено, що розвиток туризму та сфери гостинності в сучасних умовах потребує пошуку балансу між економічними інтересами бізнесу та збереженням історико-культурної спадщини, що становить основу ідентичності місцевих громад. Авторами підкреслено, що збалансування інтересів бізнесу та територіальної громади щодо збереження культурної ідентичності дає змогу створювати сталий туристичний продукт, який одночасно створює передумови для генерування доходів і зберігання унікальності місць. На прикладі Ужгорода та Хмельницького узагальнено два полюси впровадження SDG 11 у туризмі. Наголошено, що одним із найбільш ефективних інструментів реалізації підходу у практиці управління історичними локаціями є так званий «дизайн-код вулиці»,. Також, авторами узагальнено приклади збалансування між захистом історичної спадщини та комерційними/франшизними вимогами.
Авторське право (c) 2025 Ігор ЖУРБА, Наталія СТРЕЛЬБІЦЬКА, Руслана ЖОВТАНІ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІННОВАЦІЙНІ HR-СТРАТЕГІЇ В УПРАВЛІННІ ПЕРСОНАЛОМ ІВЕНТ-ІНДУСТРІЇ, ТУРИЗМУ ТА ГОТЕЛЬНО-РЕСТОРАННОГО БІЗНЕСУ
У статті досліджено сутність, особливості та практичні аспекти впровадження інноваційних HR-стратегій у системі управління персоналом підприємств івент-індустрії, туризму та готельно-ресторанного бізнесу. Узагальнено зміст і відмінності стратегій upskilling, reskilling і cross-skilling як сучасних моделей розвитку людського капіталу, орієнтованих на гнучкість, універсальність і безперервне навчання персоналу. Визначено їх роль у формуванні кадрового резерву, зниженні плинності кадрів, підвищенні лояльності та ефективності працівників. Обґрунтовано, що поєднання зазначених стратегій створює синергетичний ефект, який забезпечує адаптивність організацій до ринкових змін, посилює інноваційний потенціал і конкурентоспроможність підприємств сфери гостинності. Запропоновано рекомендації щодо інтеграції skilling-підходів у HR-політику підприємств як чинника сталого розвитку в умовах поствоєнної трансформації економіки України.
Авторське право (c) 2025 Ольга РАДІОНОВА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
УПРАВЛІННЯ ТЕРИТОРІАЛЬНИМ ІМІДЖЕМ: ЦИФРОВІ СТРАТЕГІЇ ТА ІМЕРСИВНІ ТЕХНОЛОГІЇ ДЛЯ ПРОСУВАННЯ ТА ЛІДЕРСТВА
В умовах стрімкої глобалізації за лідерство та урбанізації країни, регіони та міста вступають у жорстку конкуренцію не лише за економічні переваги, але й за найцінніший ресурс — людський капітал, зокрема за кваліфікованих фахівців, туристів та інвесторів. У цьому контексті ключову роль відіграють так звані «м’які» чинники: репутація, культурна привабливість та загальне враження, що формують імідж території. Наявність позитивного іміджу для лідера є важливим ресурсом економіки та ключовим конкурентним активом для встановлення партнерських відносин. У дослідженні систематизовано основні складові іміджу території, які включають природно-географічні, історико-культурні особливості, стан соціально-демографічного та людського капіталу, а також економічний клімат, ефективність влади та потенціал символіки. Розглянуто стратегічні механізми формування міжнародного іміджу країни, зокрема, державний брендинг, що охоплює шість ключових сфер (за «шестикутником Анхольта»), а також публічну дипломатію та скоординовані міжнародні комунікації. Особлива увага приділяється інтеграції цифрових стратегій для просування регіону. Підкреслено, що у цифрову еру соціальні мережі (Facebook, Instagram, TikTok) є потужними інструментами для візуального сторітелінгу та оперативного зворотного зв’язку. Промо-сайти слугують централізованими інформаційними хабами для інвесторів та потенційних мешканців. Використання відео-контенту, особливо імерсивних технологій (VR/360° відео), створює ефект повного занурення, що є критично важливим для залучення аудиторії на етапі прийняття рішення. Також проаналізовано роль Штучного інтелекту (ШІ), який застосовується для аналізу великих даних (Big Data), генерації контенту та надання персоналізованих рекомендацій користувачам. Досліджено трансформацію територіального іміджу під впливом глобальних кризових подій, зокрема пандемії COVID-19 та повномасштабного воєнного стану в Україні.
Авторське право (c) 2025 Оксана СВАТЮК, Олег ФІЛЬ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНІ ПІДХОДИ ДО ПРОЕКТУВАННЯ ТА ОРГАНІЗАЦІЇ БАЗИ ДАНИХ ДЛЯ ТЕХНОЛОГІЧНИХ КАРТ НА ПІДПРИЄМСТВАХ РЕСТОРАННОГО БІЗНЕСУ
В статті авторами доведено, що ефективним інструментом організації інформаційної системи підприємства є реляційні бази даних, які дозволяють оптимальним чином структурувати релевантну економічну інформацію щодо технологічних карт в сфері ресторанного бізнесу. Обґрунтовано, що ключовою перевагою застосування баз даних є уникнення багатократного дублювання інформації при її первинній реєстрації або модифікації в інформаційній системі підприємства. Доведено, що ефективне проектування бази даних щодо технологічних карт (компонентної структури страв) на підприємствах ресторанного бізнесу вимагає науково обґрунтованого підходу, який включає такі три стадії як проектування структури даних на концептуальному рівні, проектування структури даних із врахуванням властивостей конкретної СУБД та застосування мови програмування для описання структури даних з врахування специфіки конкретної СУБД. Обґрунтовано переваги застосування ER-моделей при проектуванні баз даних щодо технологічних карт на підприємствах ресторанного бізнесу, що дозволяє комплексно враховувати всі релевантні інформаційні об’єкти певної прикладної сфери та взаємозв’язки між ними. Доведено необхідність формування бази даних щодо компонентної будови продукції в ресторанному бізнесі на основі концепції комплексного орієнтованого графу, що передбачає фіксацію окремих структурних компонентів страв в базі даних тільки один раз. Обґрунтовано, що для коректного відображення інформації щодо технологічних карт і відповідної компонентної будови страв на підприємствах ресторанного бізнесу необхідним є застосування системи двох реляційних таблиць таких як «Об’єкти ТМЦ» та «Структурні взаємозв’язки між об’єктами ТМЦ», які характеризуються так званим «рекурсивним» типом взаємозв’язку. При цьому в таблиці «Об’єкти ТМЦ» доцільно зазначати інформацію щодо кінцевих продуктів, напівфабрикатів та покупних матеріалів, а в таблиці «Структурні взаємозв’язки між об’єктами ТМЦ» повинна зазначатися інформація щодо норм витрат матеріальних ресурсів на одиницю продукції або напівфабрикату. Обґрунтовано переваги реалізації бази даних щодо компонентної структури страв в середовищі СУБД «MS Access». Ключові слова: база даних, СУБД, реляційна модель, ER-модель, ресторанний бізнес, компонентна будова страв, технологічна карта.
Авторське право (c) 2025 Роман ШУЛЛА, Мар'яна ПОПИК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОСОБЛИВОСТІ АНТИКРИЗОВОГО ТАЙМ-МЕНЕДЖМЕНТУ ТА ЙОГО ВДОСКОНАЛЕННЯ В КОНТЕКСТІ УПРАВЛІННЯ ЧАСОМ ЯК СТРАТЕГІЧНИМ РЕСУРСОМ ПІДПРИЄМСТВА
У статті досліджуються теоретичні засади та практичні аспекти антикризового тайм-менеджменту як спеціалізованого підходу до управління часовими ресурсами підприємства в умовах невизначеності. Обґрунтовано критичну важливість ефективного управління часом у сучасному динамічному бізнес-середовищі, де цифрова трансформація створює нові можливості для оптимізації бізнес-процесів. Розроблено процесуальну модель формування та реалізації стратегій тайм-менеджменту на підприємстві, що включає послідовні етапи постановки цілей, організації роботи, делегування завдань, контролю та адаптації до змін. Визначено сутність антикризового тайм-менеджменту як системного підходу, спрямованого на своєчасне розпізнавання, реагування й подолання кризових явищ через раціональне використання часових ресурсів. Проведено порівняльний аналіз традиційного та антикризового тайм-менеджменту за ключовими критеріями: цілями та пріоритетами, плануванням, ресурсами, адаптацією до змін, комунікацією, психологічним навантаженням та управлінням ризиками. Встановлено, що антикризовий підхід характеризується коротшими горизонтами планування, вищою гнучкістю, концентрацією на критично важливих завданнях та необхідністю швидкого прийняття рішень. Запропоновано комплексні стратегії вдосконалення антикризового тайм-менеджменту, що включають гнучке стратегічне планування, пріоритизацію завдань, інструментальну підтримку через цифрові системи, безперервний моніторинг та формування спеціалізованих антикризових команд. Проаналізовано практичний досвід провідних світових компаній (Toyota, Google, IKEA, P&G) у впровадженні ефективних систем управління часом у кризових умовах, що підтверджує практичну результативність запропонованих підходів для забезпечення стабільного функціонування організацій.
Авторське право (c) 2025 Геннадій КАПІНОС , Валерія КЛОЧКО-ДОЛЯ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЕФЕКТИВНЕ УПРАВЛІННЯ РЕСУРСАМИ ЖИТЛОВО-КОМУНАЛЬНОГО ГОСПОДАРСТВА ТЕРИТОРІАЛЬНИХ ГРОМАД В УМОВАХ ВІЙНИ
У статті обґрунтовано важливість житлово-комунального господарства територіальних громад як ключового елементу забезпечення життєдіяльності населення та сталого розвитку адміністративно-територіальних одиниць в умовах війни. Проаналізовано ресурсне забезпечення ЖКГ та визначено основні фактори, що на нього впливають: фінансово-економічні, організаційно-управлінські, техніко-технологічні, соціальні та зовнішні (воєнні виклики, економічна криза). Показано, що управління ресурсами територіальних громад має ґрунтуватися на комплексному підході, що передбачає поєднання державних і недержавних джерел фінансування, підвищення ефективності використання ресурсів та застосування інструментів стратегічного планування для досягнення соціально-економічних цілей громади. Розроблено алгоритм визначення пріоритетів та напрямів використання ресурсів територіальних громад в умовах війни, який передбачає діагностику стану громади, виокремлення напрямів (критичні, без яких неможливе життя в громаді, підтримуючі та розвиткові), розподіл ресурсів, в тому числі бюджету, враховуючи різні сценарії. Обґрунтовано, що в умовах війни головним завданням місцевої влади є насамперед забезпечити стійкість, яка полягає у підтримці життєво важливих систем, соціальній стабільності, раціональному використанні обмежених ресурсів, поступовому відновленні потенціалу громади після кризи. Висвітлено особливості стратегічного планування управління ресурсами у кризових умовах. Узагальнено методи ефективного управління ресурсами громад за нестабільних економічних і безпекових умов. Ключові слова: ресурсне забезпечення, комунальні підприємства, житловий фонд, житло-комунальне обслуговування, територіальна громада.
Авторське право (c) 2025 Катерина ПРОЦАК, Богдан ГУНЬКА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
РОЛЬ КЕРІВНИКА В УСПІШНОМУ ВПРОВАДЖЕННІ AGILE У ІТ-КОМПАНІЯХ: КЕЙС-АНАЛІЗ
У статті досліджено організаційні та технологічні чинники, що впливали на процес впровадження Agile-методологій у великій міжнародній ІТ-компанії впродовж 2013–2025 років. Аналіз охоплює як початкові етапи формального впровадження, що супроводжувалися управлінськими помилками, низьким рівнем командної мотивації та відсутністю сталої стратегії, так і поступову трансформацію до ефективної моделі гнучкого управління з високим рівнем адаптивності та продуктивності. Метою дослідження є виявлення взаємозв’язків між лідерськими практиками, мотивацією команд, технологічною інфраструктурою (зокрема low-code платформою) та результативністю Agile-підходів. Методологія базується на системному аналізі, візуалізації метрик velocity та CSAT, а також моделюванні залежностей продуктивності від управлінських стилів. Результати показали, що ключовим фактором переходу від формального до ефективного Agile стало впровадження адаптивного лідерства, чіткої стратегії та практик зворотного зв’язку. Також встановлено позитивний ефект від розвитку low-code платформи, що сприяв підвищенню якості цифрових продуктів навіть в умовах кризових змін. Наукова новизна полягає у комплексному поєднанні кількісних і якісних підходів до аналізу трансформаційних процесів в ІТ-компанії. Практичне значення дослідження полягає у можливості застосування висновків для побудови стійких та ефективних моделей управління в динамічному цифровому середовищі. Отримані висновки можуть бути адаптовані для оцінки організаційної зрілості, проєктування програм трансформації в ІТ-компаніях та розробки навчальних програм для керівників цифрових проєктів. Представлений кейс демонструє цінність довготривалого емпіричного спостереження за змінами, що дозволяє формувати практикоорієнтовані висновки з високим ступенем застосовності у сферах інноваційного менеджменту, цифрової трансформації та корпоративного лідерства.
Авторське право (c) 2025 Володимир ШЕВЧЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СТРАТЕГІЧНІ БРЕНД-КОМУНІКАЦІЇ В СИСТЕМІ ОРГАНІЗАЦІЙНО-УПРАВЛІНСЬКОГО РОЗВИТКУ СУБ’ЄКТІВ ПІДПРИЄМНИЦЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ
У статті досліджено сутність та стратегічну роль бренд-комунікацій у системі організаційно-управлінського розвитку суб’єктів підприємницької діяльності. Обґрунтовано актуальність проблематики в умовах цифровізації, глобальної конкуренції та кризових викликів для українських компаній. На основі аналізу сучасних зарубіжних та вітчизняних публікацій узагальнено наукові підходи до визначення функцій і механізмів стратегічних бренд-комунікацій. Запропоновано авторське трактування бренд-комунікацій як інтегрованого комплексу управлінських процесів, що поєднують зовнішні та внутрішні аспекти діяльності підприємства. Виокремлено три рівні їхнього впливу: зовнішній (ринковий), внутрішній (організаційний) та управлінський (стратегічний). Показано зв’язок бренд-комунікацій із сучасними управлінськими моделями (Balanced Scorecard, Agile), Окреслено роль бренд-комунікацій як каталізатора інноваційного розвитку, управління змінами та формування довгострокової вартості підприємства. Практичне значення дослідження полягає в можливості використання запропонованих підходів для формування стратегічних комунікаційних політик українських компаній в умовах воєнних та посткризових трансформацій
Авторське право (c) 2025 Тетяна НАЗАРЧУК , Ніла ТЮРІНА , Сергій БУЦЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АНАЛІЗ ЗОВНІШНІХ ЗАГРОЗ ЕКОНОМІЧНІЙ БЕЗПЕЦІ ПІДПРИЄМСТВ ТУРИСТИЧНОЇ ГАЛУЗІ В УКРАЇНІ
У статті розглянуто трактування поняття економічної безпеки підприємства, які запропоновано як зарубіжними, так і вітчизняними науковцями та запропоновано власне тлумачення. Визначено та проаналізовано зовнішні загрози економічній безпеці підприємств туристичної галузі в Україні: політичні, економічні, соціальні, технологічні, правові, екологічні, які за допомогою PESTLE-аналізу вдалось систематизувати. Перевагою застосування такого методичного підходу є виявлення не тільки існуючих загроз, що стримують розвиток підприємств туристичної галузі в Україні, а й таких, що у подальшому можуть мати на них суттєвий вплив. Для забезпечення економічної безпеки підприємств туристичної галузі в Україні запропоновано врахувати результати дослідження при розробці їх власних стратегій розвитку та нової Стратегії економічної безпеки України.
Авторське право (c) 2025 Олексій КЛОК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ВІД ПРОМИСЛОВОЇ РЕВОЛЮЦІЇ ДО ЦИФРОВІЗАЦІЇ: РОЛЬ ПРОФСПІЛОК У СУЧАСНОМУ СВІТІ ПРАЦІ
У статті досліджено еволюцію ролі профспілок від індустріальної революції до епохи цифровізації. Проаналізовано історичні передумови виникнення профспілкового руху, його трансформацію та адаптацію до сучасних викликів. На основі статистичних даних 2000-2023 років проведено порівняльний аналіз рівня профспілкового членства у 17 країнах світу. Виявлено основні тенденції розвитку профспілкового руху в умовах цифрової економіки та платформної зайнятості. Обґрунтовано необхідність модернізації діяльності профспілок відповідно до нових форм трудових відносин. Запропоновано перспективні напрями розвитку профспілкового руху в контексті глобальної цифровізації та трансформації ринку праці.
Авторське право (c) 2025 Олег РІСНИЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
АНАЛІЗ ДИНАМІКИ ПІДПРИЄМНИЦЬКОЇ ДІЯЛЬНОСТІ У СФЕРІ СІЛЬСЬКОГО ТУРИЗМУ НА ПОДІЛЛІ
У статті розглянуто динаміку підприємницької діяльності у сфері сільського туризму на Поділлі впродовж 2018–2024 років. Проаналізовано сучасні тенденції розвитку галузі, виявлено ключові чинники впливу та особливості функціонування туристичних садиб в умовах соціально-економічних змін, пандемії COVID-19 та воєнного стану. Представлено огляд регіональних природно-ресурсних та культурно-історичних передумов розвитку сільського туризму. Окреслено проблеми, що гальмують зростання сектору, серед яких недостатня інфраструктура, сезонність та обмежений рівень маркетингових знань підприємців. Запропоновано перспективні напрями розвитку, зокрема диверсифікацію туристичних послуг, формування кластерних об’єднань та залучення грантового фінансування. Результати дослідження можуть бути використані органами місцевого самоврядування, підприємцями та науковцями для формування ефективної стратегії розвитку сільського туризму на Поділлі.
Авторське право (c) 2025 Юрій ЦВІГУН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНСТИТУЦІЙНЕ СЕРЕДОВИЩЕ ЯК ФАКТОР ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ ПІДПРИЄМСТВ
У статті досліджено теоретичні та прикладні аспекти впливу інституційного середовища на формування конкурентоспроможності підприємств у сучасних умовах економічних трансформацій та глобальної нестабільності. Розкрито сутність інституцій як системи формальних і неформальних правил, що визначають рамкові умови діяльності суб’єктів господарювання, забезпечують передбачуваність економічної політики, стабільність прав власності та ефективність ринкових угод. Узагальнено підходи провідних науковців щодо ролі інституцій у зниженні транзакційних витрат і зміцненні конкурентного потенціалу підприємств. Визначено структуру інституційного середовища, що включає нормативно-правові, фінансові, політичні, соціальні та інформаційно-цифрові інститути, які забезпечують взаємозв’язок між державою, бізнесом і суспільством. Обґрунтовано напрями удосконалення інституційного середовища України у контексті післявоєнного відновлення, інтеграції до європейського ринку, розвитку інновацій та цифрової економіки. Зроблено висновок, що ефективна інституційна система є передумовою стійкої конкурентоспроможності підприємств, зростання інвестиційної привабливості та формування сучасної моделі економіки знань.
Авторське право (c) 2025 Іван СВИНОУС, Оксана НИКОНЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОЦІНКА ЕФЕКТИВНИХ МОДЕЛЕЙ ТА ПІДХОДІВ ДЛЯ ПІДВИЩЕННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ РЕСТОРАНІВ ЗАКАРПАТТЯ
У статті розкрито основні аспекти підвищення конкурентоспроможності ресторанів Закарпаття через впровадження ефективних моделей та підходів. Встановлено, що успішне підвищення конкурентоспроможності залежить від використання інноваційних стратегій, зокрема адаптації світових практик до локальних умов. З’ясовано, що важливими складовими є використання цифрових технологій, розвиток гастрономічних брендів, популяризація локальної кухні та клієнтоорієнтованого підходу. Наголошено на значенні інновацій, таких як онлайн-бронювання столиків та мобільні додатки для замовлень, що сприяють зручності обслуговування. Підкреслено, що інтеграція інновацій у стратегії маркетингу, таких як акції, програми лояльності та тематичні заходи, дозволяють ресторанам залучати нових клієнтів і утримувати лояльних. Констатовано, що важливим елементом успіху є створення автентичного гастрономічного досвіду через використання місцевих продуктів та сезонних змін у меню. Визначено, що ресторани активно використовують соціальні мережі та онлайн-платформи для взаємодії з клієнтами, що підвищує їхню популярність і впізнаваність. Зауважено, що адаптація до екологічних вимог та сталого розвитку є додатковими чинниками, що сприяють підвищенню конкурентоспроможності закладів. Розкрито також важливість високого рівня обслуговування, зокрема через регулярні тренінги персоналу, що дозволяє забезпечити задоволення клієнтів та сформувати сильний імідж ресторану. Встановлено, що аналіз ефективних підходів до підвищення конкурентоспроможності ресторанів Закарпаття демонструє важливість комплексного підходу, включаючи маркетинг, обслуговування, інновації та екологічні практики. З’ясовано, що подальший розвиток цього ринку потребує удосконалення використання новітніх технологій, оптимізації сервісу та адаптації до змінюваних умов ринку. Наголошено, що рекомендації щодо вдосконалення стратегії конкурентоспроможності ресторанного бізнесу в Закарпатті повинні враховувати тенденції на національному та міжнародному рівнях. Підкреслено, що досягнення сталого розвитку ресторанних підприємств вимагає постійної адаптації та інновацій.
Авторське право (c) 2025 Евеліна СІРА , Роман ЧАСНИК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СИСТЕМА УПРАВЛІННЯ ОХОРОНОЮ ЗДОРОВ’Я В УКРАЇНІ: ТЕРМІНОЛОГІЧНА ДИФЕРЕНЦІАЦІЯ, РІВНІ ТА СТРАТЕГІЧНІ ОРІЄНТИРИ
Стаття присвячена аналізу управління у сфері охорони здоров’я з урахуванням сучасних термінологічних і концептуальних підходів, що використовуються у вітчизняній і зарубіжній практиці. Встановлено, що в україні переважає узагальнене поняття «управління», що охоплює всі функції – від стратегічного планування до оперативного адміністрування. Натомість у міжнародній практиці чітко розрізняються три ключові категорії: governance, management та administration, кожна з яких відображає специфіку управлінської діяльності на відповідному рівні. Обґрунтовано доцільність інтегрованого підходу до використання цих термінів залежно від контексту та функціонального рівня управлінської діяльності. Окрему увагу приділено побудові системи управління закладами охорони здоров’я в Україні. Проаналізовано багаторівневу структуру управління охороною здоров’я в Україні: національний, регіональний, локальний та внутрішньо організаційний рівні. Для кожного рівня наведено конкретні суб’єкти управління та їх функціональні обов’язки. У статті проаналізовано пріоритети державної політики у сфері охорони здоров’я відповідно до сучасних викликів та стратегічних цілей. Виділено чотирнадцять ключових напрямів трансформації. Ці напрями визначають вектор модернізації системи охорони здоров’я та закладають основу для ефективного функціонування галузі в умовах реформ та інтеграції до європейського медичного простору.
Авторське право (c) 2025 Наталія ГАВЛОВСЬКА, Валерій ГАРБУЗЮК, Галина ТКАЧУК , Юрій КРАВЧИК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
УПРАВЛІННЯ ДОЗВІЛЛЄВИМ ПОТЕНЦІАЛОМ КРУЇЗНОГО ТУРИЗМУ В СИСТЕМІ СЕРВІСНОЇ ЕКОНОМІКИ
У статті досліджено управління дозвіллєвим потенціалом у системі круїзного туризму як ключовий чинник розвитку сервісної економіки в умовах глобальної трансформації туристичного ринку. Розкрито соціально-культурні, психологічні та організаційні аспекти дозвіллєвої взаємодії туристів, визначено її роль у формуванні ціннісно-орієнтованого досвіду подорожей. Обґрунтовано, що ефективне управління дозвіллєвими процесами забезпечує інтеграцію принципів сталого розвитку, інклюзії та цифровізації, що дозволяє підвищити конкурентоспроможність круїзних компаній і якість туристичного сервісу. Запропоновано аналітичну модель взаємозв’язку соціально-культурних і психологічних детермінант дозвіллєвої активності туристів, що формує основу для вдосконалення управлінських рішень у сфері рекреаційного менеджменту. Визначено перспективні напрями розвитку круїзного туризму у контексті зеленої та інклюзивної економіки, які поєднують технологічні інновації, гуманістичні цінності та відповідальне ставлення до навколишнього середовища.
Авторське право (c) 2025 Анна БЕССОНОВА, Микита САРИЧЕВ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФАЛЬСИФІКАЦІЯ ТА ХАРЧОВЕ ШАХРАЙСТВО ЯК КЛЮЧОВА ЗАГРОЗА БЕЗПЕЦІ ПРОДУКТІВ ХАРЧУВАННЯ
Фальсифікація та харчове шахрайство є глобальною проблемою, що безпосередньо впливає на безпеку харчових продуктів, здоров’я споживачів та економічну стабільність продовольчого сектору. В Україні ці явища набувають особливої актуальності через складні ланцюги постачання, недостатньо розвинену систему контролю та обмежене використання сучасних технологій відстеження. У статті проаналізовано основні види харчового шахрайства, їхні економічні, соціальні, регуляторні та загрози для здоров’я, а також надано приклади як вітчизняних, так і міжнародних випадків. Окрему увагу приділено проблемам неправильного маркування та фальсифікації продуктів із «атрибутами довіри» (органічність, без ГМО, етичне виробництво), які ускладнюють контроль і підвищують ризики шахрайства. У роботі розглянуто сучасні підходи до запобігання харчовому шахрайству, включно з регуляторними заходами, технологічними рішеннями (ДНК-тестування, блокчейн), міжвідомчою співпрацею та роллю споживчих організацій. Наведено рекомендації щодо комплексного багаторівневого підходу до протидії фальсифікації продуктів в Україні, що включає коротко-, середньо- та довгострокові заходи для підвищення безпеки та прозорості продовольчого сектору.
Авторське право (c) 2025 Олена ПАХОЛЮК , Тетяна ЯРОШЕВИЧ , Інна БОЯРСЬКА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
УПРАВЛІННЯ РИЗИКАМИ У БІЗНЕС-МОДЕЛЯХ СОЦІАЛЬНИХ ПІДПРИЄМСТВ ТА ІНСТРУМЕНТИ ЇХ МІНІМІЗАЦІЇ
Управління ризиками у бізнес-моделях соціальних підприємств є надзвичайно актуальним напрямом наукових досліджень, оскільки сучасні соціальні підприємства функціонують у складному, динамічному та непередбачуваному середовищі. На відміну від традиційних підприємств, вони поєднують економічні цілі з реалізацією соціальної місії, що збільшує спектр ризиків і підвищує вимоги до формування ефективної та стійкої бізнес-моделі. Стрімкі зміни ринкових умов, коливання джерел фінансування, зростання конкуренції, обмеженість ресурсів, а також необхідність утримувати баланс між соціальним впливом і фінансовою результативністю роблять управління ризиками ключовим елементом розвитку соціальних підприємств. Крім того, зростає роль соціальних інновацій, які, попри високий потенціал, супроводжуються підвищеним рівнем невизначеності та потребують спеціальних інструментів оцінки та мінімізації ризиків. Соціальні підприємства, поєднуючи комерційну діяльність із реалізацією соціальної місії, стикаються з унікальним комплексом ризиків, які відрізняються як за природою виникнення, так і за рівнем впливу на їхню бізнес-модель. Традиційні підходи до управління ризиками, розроблені для комерційних організацій, не завжди враховують специфіку соціальної спрямованості, обмеженість ресурсів, залежність від грантового фінансування, волонтерської праці чи партнерств із державними та громадськими структурами. Це призводить до того, що багато соціальних підприємств залишаються вразливими до фінансових, операційних, репутаційних та інституційних ризиків. Основною метою дослідження є обґрунтування підходів до управління ризиками у бізнес-моделях соціальних підприємств та визначення ефективних інструментів їх мінімізації з урахуванням специфіки функціонування соціального сектору та умов сучасного ринкового середовища. Для досягнення цієї мети передбачається проаналізувати теоретичні підходи до сутності соціального підприємництва та його бізнес-моделей, визначити основні види ризиків, характерних для соціальних підприємств, а також дослідити їхні джерела та наслідки для діяльності організації. У сучасній економіці соціальні підприємства відіграють дедалі важливішу роль як інструмент реалізації соціальних інновацій, подолання нерівності та забезпечення доступу до соціально значущих послуг. На відміну від традиційних компаній, соціальні підприємства працюють у багатовимірному середовищі, де бізнес-логіка поєднується з реалізацією соціальної місії. Така подвійна спрямованість формує специфічний спектр ризиків, що потребують особливих підходів до управління. Проблеми фінансової нестабільності, залежності від донорських ресурсів, мінливості соціального попиту, нестандартних моделей доходів та складної взаємодії із зацікавленими сторонами роблять управління ризиками одним із ключових чинників довгострокової життєздатності соціальних підприємств. Водночас традиційні методики ризик-менеджменту не завжди можуть бути ефективно застосовані у секторі соціального бізнесу, що обумовлює необхідність їх адаптації або формування нових інструментів. Управління ризиками у бізнес-моделях соціальних підприємств є критично важливим елементом забезпечення їх довгострокової стійкості та ефективності. Поєднання соціальної місії з комерційною діяльністю створює специфічний набір ризиків, які мають комплексний характер і потребують системного підходу. Соціальні підприємства стикаються не лише з традиційними фінансовими, операційними чи ринковими ризиками, але й із соціальними та репутаційними загрозами, які можуть суттєво впливати на їх діяльність. Застосування інструментів ризик-менеджменту у межах бізнес-моделі дозволяє вчасно ідентифікувати потенційні загрози, оцінювати їх вплив та розробляти ефективні заходи з їх мінімізації. Серед найбільш дієвих інструментів можна виділити моніторинг середовища, диверсифікацію джерел фінансування, партнерську співпрацю, підвищення кваліфікації персоналу, впровадження стандартів якості та налагодження прозорої комунікації зі стейкхолдерами.
Авторське право (c) 2025 Тетяна ДЕМ’ЯНЕНКО , Андрій КУЗЕМКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФОРМУВАННЯ МЕХАНІЗМУ УПРАВЛІННЯ РИЗИКАМИ В ПРОЦЕСІ РОЗВИТКУ КРИТИЧНОЇ ІНФРАСТРУКТУРИ УКРАЇНИ
Сучасні безпекові виклики, спричинені воєнною агресією Російської Федерації проти України, глобальними кризами та зростанням кіберзагроз, істотно посилюють важливість забезпечення ефективного функціонування критичної інфраструктури. Масштабні руйнування енергетичних, транспортних, комунальних та інформаційно-комунікаційних систем виявили високий рівень уразливості національних інфраструктурних об’єктів до комплексних ризиків, підтвердивши необхідність переходу від реактивних заходів до системного, випереджального управління загрозами. В умовах післявоєнного відновлення, цифрової трансформації та стратегічного курсу України на інтеграцію до європейського безпекового простору ключового значення набуває формування ефективного механізму управління ризиками, здатного забезпечувати стійкість, адаптивність і безперервність роботи критично важливих секторів. Попри наявність нормативно-правових актів і окремих інституційних ініціатив, в Україні досі відсутня цілісна модель ризик-менеджменту, орієнтована не лише на захист, а й на модернізацію та відновлення критичної інфраструктури в кризових умовах. Сучасна практика залишається фрагментарною та здебільшого зосередженою на реагуванні, а недостатня координація між державними структурами, регіонами та операторами об’єктів ускладнює обмін даними й уповільнює ухвалення рішень. Це знижує ефективність безпекових заходів і стримує реалізацію інноваційних та інвестиційних проєктів, необхідних для модернізації критичних секторів. Метою дослідження є розроблення науково обґрунтованого механізму управління ризиками в процесі розвитку критичної інфраструктури України, який забезпечить підвищення рівня національної стійкості, здатність систем життєзабезпечення протидіяти воєнним, кібер- та техногенним загрозам і підтримувати безперервність функціонування. Запропонована модель ґрунтується на інтеграції організаційної, економічної, нормативно-правової, інформаційно-аналітичної та технічної складових, що формують єдиний комплекс заходів з виявлення, оцінювання, мінімізації та моніторингу ризиків. Поетапний підхід до формування механізму управління ризиками охоплює ідентифікацію загроз, аналіз їх імовірності та наслідків, розробку превентивних і реагувальних заходів, постійний моніторинг та комунікацію між усіма суб’єктами ризик-менеджменту. Узгоджене функціонування цих елементів забезпечує системність процесу, сприяє зміцненню стійкості критичної інфраструктури й підвищує готовність до дій у надзвичайних ситуаціях. Таким чином, формування комплексного механізму управління ризиками є необхідною передумовою забезпечення безпеки та сталого розвитку критично важливих секторів економіки України. Інтеграція правових, організаційних, технічних, економічних та аналітичних інструментів створює підґрунтя для ефективного протидії сучасним воєнним і гібридним загрозам та забезпечення довгострокової національної стійкості.
Авторське право (c) 2025 Вікторія ЧОБІТОК , Ольга ГАВРИШ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МОНІТОРИНГОВЕ ТАБЛО СТАНУ ЛОГІСТИЧНОЇ СИСТЕМИ АГРОТРЕЙДИНГУ УКРАЇНИ В УМОВАХ ТУРБУЛЕНТНОСТІ
У статті досліджено концептуальні та прикладні засади формування моніторингового табло стану логістичної системи агротрейдингу України в умовах зовнішньої турбулентності. Обґрунтовано актуальність цифрового моніторингу для підвищення стійкості логістичних процесів, спричинену воєнними діями, руйнуванням інфраструктури, енергетичними обмеженнями та глобальними порушеннями ланцюгів постачання. Проаналізовано сучасні виклики у функціонуванні транспортної, складської та інформаційно-комунікаційної підсистем агрологістики. На основі системного підходу визначено ключові логістичні індикатори, необхідні для оперативного управління агротрейдингом у кризових умовах. Розглянуто можливості BI-платформ (Power BI, Tableau, Qlik) щодо інтеграції різнорідних даних, забезпечення прозорості процесів та підтримки прогнозної аналітики. Запропоновано структуру моніторингового табло, що включає блоки транспортування, зберігання, ризиків, енергозабезпечення та цифрової взаємодії. Показано роль інтерактивності, адаптивності та інтеграції з корпоративними та державними інформаційними системами у формуванні єдиного логістичного інформаційного середовища. Зроблено висновок, що впровадження моніторингових табло є ключовим елементом цифрової трансформації агрологістики, підвищує стійкість аграрного сектору та забезпечує безперервність ланцюгів постачання в умовах турбулентності.
Авторське право (c) 2025 Інна РЄПІНА , Олександр САДОВНИК , Сергій ІВАЩЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЦИФРОВІЗАЦІЯ БІЗНЕС-ПРОЦЕСІВ ТОРГОВЕЛЬНИХ ПІДПРИЄМСТВ: ТЕХНОЛОГІЧНІ ДЕТЕРМІНАНТИ, ROI ТА УПРАВЛІННЯ КІБЕРРИЗИКАМИ
Цифрова трансформація є імперативом для роздрібної торгівлі, докорінно змінюючи способи створення та отримання цінності завдяки таким технологіям, як штучний інтелект (AI), Інтернет речей (IoT) та хмарні архітектури. Хоча ці інструменти забезпечують значне підвищення операційної ефективності — зокрема до 40% покращення точності прогнозування попиту — реалізація цього потенціалу є нерівномірною. Вимірювання чистої рентабельності інвестицій (Net ROI) є актуальною науковою та практичною проблемою, оскільки зростаючі цифрові ризики, особливо кіберзагрози, можуть нівелювати всі операційні вигоди, вимагаючи інтегрованого підходу до оцінювання інвестицій. Чиста рентабельність інвестицій (Net ROI) від цифровізації бізнес-процесів у роздрібній торгівлі є функцією не лише рівня впровадження технологій (Gross ROI), але й двох ключових ендогенних модераторів: рівня цифрової зрілості організації (DMM) та ефективності її системи управління кіберризиками (Cyber Risk Discount). Дослідження ґрунтується на систематичному аналізі сучасної економічної літератури, що охоплює кількісні дані щодо впливу технологій на операційну ефективність торгівлі та емпіричні моделі управління цифровими ризиками. Актуальні кількісні дані щодо впливу домінантних технологій (AI, IoT) на ключові операційні показники торгівлі кластеризовано, що забезпечує емпіричну основу для розрахунку Gross ROI. Результати демонструють, що неінтегровані цифрові рішення (низький DMM) знижують потенційний ROI у 2–3 рази, а незріла система безпеки призводить до суттєвих втрат довіри клієнтів (82% споживачів можуть відмовитися від бренду) та прямих фінансових збитків. Обґрунтовано модель DMM-Risk-ROI, яка забезпечує цілісний інструментарій для оцінки стійкості цифрових інвестицій. Модель DMM-Risk-ROI дозволяє менеджменту перетворити інвестиції в кібербезпеку з пасивних витрат (комплаєнс) на активну стратегічну інвестицію, необхідну для збереження та максимізації чистого прибутку від цифровізації. Для підвищення Net ROI компаніям роздрібної торгівлі необхідно одночасно інвестувати в технології (AI/IoT), інтеграцію даних (DMM) та інституційний захист (управління кіберризиками).
Авторське право (c) 2025 Наталія БІЛЯЄВА, Ірина МИКОЛАЙЧУК , Самад РАГІМОВ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ЦИФРОВІ ТЕХНОЛОГІЇ РОЗВИТКУ ЛЮДСЬКОГО КАПІТАЛУ ПРИ ЗАБЕЗПЕЧЕННІ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ ТА БЕЗПЕКИ ЕКОНОМІКИ УКРАЇНИ
У статті досліджено теоретико-методологічні засади розвитку людського капіталу в умовах цифрової трансформації та безпекових викликів, спричинених війною проти України. Обґрунтовано зростаючу роль цифрових технологій і компетенцій як ключових детермінант формування вартості людського капіталу, підвищення конкурентоспроможності економіки та забезпечення її стійкості. Показано, що глобальна цифровізація, швидкість розвитку технологій ШІ та трансформація світових ринків формують потребу у переосмисленні механізмів розвитку інтелектуального потенціалу, подоланні демографічних і інвестиційних розривів, модернізації освітньої та дослідницької інфраструктури. Проаналізовано сучасні наукові підходи до формування людського капіталу, включаючи компетентнісну, інноваційну та цифровізаційну концепції. Виокремлено ключові виклики: втрати трудового потенціалу через міграцію та бойові дії, недостатність інвестицій у НДДКР, дисбаланси між ринком праці та освітніми системами, низька комерціалізація досліджень і потреба у нових цифрових компетенціях. Запропоновано структурний підхід до виявлення цифрових інновацій, що впливають на безпеку, конкурентоспроможність та сталий розвиток підприємств і країни. Побудовано механізм забезпечення результативності розвитку інтелектуального капіталу, який охоплює управлінську, нормативно-інституційну та методичну підсистеми, а також визначає умови імплементації інтелектуально-інноваційного потенціалу в економічні процеси. Доведено, що цифрова інтелектуалізація людського капіталу забезпечує формування нових компетенцій, посилює стійкість економічних систем і сприяє відновленню конкурентних позицій українських підприємств.
Авторське право (c) 2025 Ольга ВОВК , Альона КОВАЛЬЧУК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ШТУЧНИЙ ІНТЕЛЕКТ ЯК ІНСТРУМЕНТ УПРАВЛІННЯ РИЗИКАМИ ТА ПІДВИЩЕННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ ПІДПРИЄМСТВ
У сучасних умовах глобальної діджиталізації та невпинного зростання невизначеності зовнішнього середовища , підприємства стикаються з комплексом ризиків, що ускладнює досягнення стратегічних цілей. Це зумовлює об'єктивну потребу у впровадженні новітніх, цифрово орієнтованих управлінських підходів , серед яких особливе місце посідають системи штучного інтелекту (ШІ). Зростання кількості, складності та взаємозалежності ризиків вимагає розробки інтегрованих моделей управління ризиками, що базуються на ШІ як технологічній платформі для ідентифікації загроз, прогнозування наслідків та формування оптимальних управлінських рішень. Актуальність цієї проблематики підтверджується численними дослідженнями вітчизняних та зарубіжних авторів щодо цифровізації, інтеграції інноваційних технологій та застосування ШІ в ризик-менеджменті. Водночас, залишаються актуальними питання розроблення системних моделей, які б дозволяли не лише виявляти та прогнозувати ризики, а й трансформувати потенційні загрози у нові можливості для забезпечення конкурентоспроможності. Метою дослідження є розробка теоретико-методологічних засад та практичних рекомендацій щодо інтеграції технологій ШІ в систему управління ризиками підприємств задля підвищення їхньої конкурентоспроможності в умовах цифрової трансформації. Інтеграція ШІ в практику ризик-менеджменту дозволяє підвищити обґрунтованість управлінських рішень, забезпечити оперативну ідентифікацію загроз та сформувати адаптивні рішення. Запропоновано концептуальну модель впровадження ШІ в управління ризиками, яка включає такі етапи: Ідентифікація ризиків з використанням інтелектуального аналізу даних. Оцінювання ризиків із залученням алгоритмів машинного навчання та нейронних мереж. Прогнозування сценаріїв розвитку подій за допомогою інтелектуальних експертних систем. Формування рекомендацій щодо управлінських рішень. Моніторинг та коригування систем управління ризиками в реальному часі. Основні переваги такого підходу: підвищення швидкості обробки інформації, зростання об'єктивності та точності прогнозів, зниження впливу людського фактору, а також можливість автоматизованої адаптації до динамічних змін зовнішнього середовища. Системи ШІ, завдяки здатності до глибокого аналізу неоднорідних даних та знаходження прихованих закономірностей, дозволяють не лише своєчасно виявляти ризики, а й оцінювати ступінь їхнього впливу на фінансово-економічні показники. Застосування ШІ забезпечує додаткові конкурентні переваги завдяки можливості здійснювати стратегічне планування на основі об’єктивних прогнозів, виявляти нові можливості та знижувати операційні витрати. Практичні рекомендації включають формування єдиної інформаційної екосистеми, визначення пріоритетних сфер застосування ШІ, вибір технологічної платформи та інструментарію, а також підготовку персоналу. Висновки підтверджують доцільність інтеграції ШІ як ефективного інструменту мінімізації загроз і забезпечення стабільного розвитку в умовах цифрової економіки. Запропонована модель створює адаптивну, багаторівневу систему ризик-менеджменту, що забезпечує зростання конкурентоспроможності підприємств на національному та глобальному ринках.
Авторське право (c) 2025 Олександр БУРИКІН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ФОРМУВАННЯ МЕХАНІЗМУ ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЕКОНОМІЧНОЇ БЕЗПЕКИ ПІДПРИЄМСТВА
У статті актуалізується та аналізується проблематика управління економічною безпекою підприємств та організацій. Метою дослідження визначено узагальнення методико-прикладних положень формування механізму забезпечення економічної безпеки підприємства. Показано, що практична апробація політики забезпечення економічної безпеки підприємства передбачає формування і реалізацію відповідного управлінського механізму як комплексної системи взаємопов'язаних елементів і конкретних заходів для досягнення визначених цілей. Доведено, що запровадження такого механізму потребує ідентифікації його елементів, суб’єктів і об’єктів, методів, завдань, технологій, організаційних процесів та регламентів тощо. Визначено, що такий механізм є інтегрованою системою управлінських дій з розробки і впровадження стратегічних і тактичних заходів, забезпечення стабільності підприємства в мінливому зовнішньому середовищі. Аргументовано на тому, що методичний підхід до формування механізму забезпечення економічної безпеки підприємства охоплює розробку стратегії, формування плану дій, і включає взаємопов'язані економічні, організаційні, інституційні, технічні, соціально-психологічні та інші інструменти. Визначено мету інституціалізації механізму управління економічною безпекою підприємства як забезпечення його стійкого функціонування через реалізацію комплексних заходів, спрямованих на захист від загроз і управління ризиками, а також адаптацію до змінних умов. Доведено, що елементи механізму мають враховувати специфіку аграрного бізнесу, що характеризується високою залежністю від природних факторів і сезонності. Обґрунтовано до цільність та надано характеристику організаційної, фінансової, аналітичної, матеріальної, соціально-психологічної, правової, екологічної та інноваційно-технологічної складових економічної безпеки підприємства.
Авторське право (c) 2025 Денис ЛИТВИНЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕХАНІЗМИ ЗАЛУЧЕННЯ ТА ЕФЕКТИВНОГО ВИКОРИСТАННЯ ВНУТРІШНІХ ІНВЕСТИЦІЙНИХ РЕСУРСІВ У РЕГІОНАХ УКРАЇНИ
Сучасні умови соціально-економічного розвитку України зумовлюють необхідність формування нових підходів до регіональної політики, орієнтованих на активізацію внутрішніх інвестиційних ресурсів та підвищення ефективності їх використання. Особливої значущості це набуває в умовах децентралізації та воєнного відновлення, коли регіони виступають ключовими суб’єктами економічної трансформації та простором формування конкурентних економічних моделей. Ефективне залучення внутрішніх інвестиційних ресурсів розглядається як стратегічний інструмент забезпечення стійкого розвитку територій, зміцнення місцевої економіки та зменшення залежності від зовнішніх джерел фінансування. Попри зростання уваги до залучення місцевого капіталу у розвиткові проєкти, механізми підтримки внутрішніх інвестицій на регіональному рівні залишаються недостатньо систематизованими та потребують наукового обґрунтування. Метою статті є обґрунтування теоретичних засад і практичних механізмів залучення внутрішніх інвестиційних ресурсів та визначення напрямів підвищення ефективності їх використання для забезпечення сталого регіонального розвитку. Теоретичною основою дослідження стали праці українських і зарубіжних авторів у сфері регіональної економіки, інвестиційного менеджменту та фінансової децентралізації. Інформаційну базу становлять регіональні стратегії розвитку, програми соціально-економічного розвитку областей України, а також аналітичні дані щодо інвестиційної активності територіальних громад. Для аналізу використано методи системного підходу, структурно-функціонального аналізу, контент-аналізу стратегічних документів, елементи порівняльних досліджень та кейс-стаді. У статті визначено концептуальні особливості внутрішніх інвестиційних ресурсів та їх роль у забезпеченні економічного зростання на регіональному рівні. Проаналізовано наявні інструменти залучення інвестицій у регіонах України, зокрема розвиток регіональних фондів підтримки підприємництва, механізми публічно-приватного партнерства, участь громад у бюджетуванні проєктів та використання муніципальних облігацій. Виявлено, що регіональні політики розвитку містять основу для створення ефективної системи стимулювання внутрішніх інвестицій, проте потребують розширення механізмів фінансування місцевих проєктів та зміцнення інституційного середовища. Подальші дослідження мають бути спрямовані на формування моделі регіонального управління внутрішніми інвестиційними ресурсами, оцінку потенціалу фінансової самодостатності територіальних громад, а також розроблення інструментів активізації інвестиційної діяльності малого та середнього бізнесу. Практична значущість роботи полягає у розробленні рекомендацій для органів місцевої влади, бізнесу та інституцій розвитку щодо формування ефективної системи залучення внутрішніх інвестиційних ресурсів як чинника сталого економічного зростання регіонів України.
Авторське право (c) 2025 Ганна ДОРОШЕНКО, Ольга РУДАЧЕНКО, Владислава ТРОЯН, Роман В’ЯТКІН https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПРОЄКТНІ РІШЕННЯ В ІНКЛЮЗИВНОМУ ПЛАНУВАННІ ВЕСТИБЮЛЬНОЇ ГРУПИ ПРИМІЩЕНЬ ГОТЕЛЬНИХ ПІДПРИЄМСТВ
У статті проаналізовано сучасний стан готельних підприємств та їх пристосованість до інклюзивного обслуговування. Встановлено, що інклюзивний туризм в Україні не є розвиненим. Причиною цьому, першочергово, є прогалини у проєктуванні інфраструктури та закладів розміщення. Виявлено, що навіть при облаштуванні інклюзивних номерів готельні підприємства, більшою мірою, не готові до створення безбар’єрного середовища для людей з особливими потребами. Це пов’язано із прогалинами у проєктуванні будівель. В минулі часи не надто переймалися зручністю та комфортом людей з інвалідністю. Тому велика кількість будівель, які на сьогодні займають готельні підприємства, не придатна до зустрічі гостей з обмеженими можливостями. Саме це викликає першочергову необхідність в розробці проєктних та організаційних рішень по відношенню до реконструкції закладів розміщення з урахуванням вимог інклюзивності; планування нових закладів розміщення, які б одразу враховували вимоги інклюзивності та дозволяли створювати безбар’єрний простір для людей з обмеженими можливостями. В роботі представлено проєктні рішення щодо організації інклюзивного обслуговування в закладах розміщення. Наведені рішення стосуються вестибюльної групи приміщень адже встановлено, що саме в цьому напрямку існує найбільше проблем при організації інклюзивного туризму. Представлені в роботі рішення дозволяють створити безбар’єрне середовище для людей із дисфункцією опорно-рухового апарату та порушенням зору. Окрім того в роботі запропоновані організаційні рішення, які спростять поселення і покращать враження від перебування в готелі людей із порушеннями зору та слуху.
Авторське право (c) 2025 Валерій БАКАЛОВ , Надія ЛАПИЦЬКА , Вероніка БОЛЬШАК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
СУЧАСНІ ТРАНСФОРМАЦІЇ В УПРАВЛІННІ ЕКОНОМІЧНОЮ БЕЗПЕКОЮ ПІДПРИЄМСТВА
У статті досліджується проблематика управління економічною безпекою підприємства, яка є надзвичайно актуальною для України в умовах нестабільності зовнішнього середовища та зростання впливу кризових чинників. Особливу увагу приділено необхідності формування дієвих механізмів захисту підприємств від фінансових, ринкових та інституційних загроз. Метою статті є узагальнення наявних розробок, а також розробка методико-прикладних положень, які стосуються сучасних трансформацій в управління економічною безпекою підприємств. За результатами аналізування базисних теоретико-методичних положень термінологічного інструментарію в менеджменті безпеки розроблено авторське визначення поняття системи управління економічною безпекою підприємства, зокрема як сукупності інституційних (відповідальних за розробку й імплементацію на підприємстві нормативно-правового і нормативно-методичного забезпечення діяльності в сфері безпеки), організаційних (побудову організаційно-управлінської системи керування процесами забезпечення безпеки), управлінських (розробку і реалізацію стратегії та тактики підприємства у сфері економічної безпеки), економічних (формування і раціонально-ефективне використання ресурсів, надання необхідних стимулів для внутрішніх і зовнішніх виконавців) та інформаційно-аналітичних (збір, опрацювання, аналіз, моніторинг, діагностику та оцінювання стану і рівня безпеки, ідентифікацію викликів і загроз, прогнозування їх наслідків, моделювання впливу політики безпеки на результати господарювання) елементів, що взаємодіють між собою задля належної реалізації функції економічної безпеки під час розвитку підприємства.
Авторське право (c) 2025 Сергій ГРИГІР https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
УДОСКОНАЛЕННЯ ВИРОБНИЧОЇ ПРОГРАМИ В СПЕЦІАЛІЗОВАНОМУ ЗАКЛАДІ РЕСТОРАННОГО ГОСПОДАРСТВА
Піцерії є одним із найпопулярніших форматів спеціалізованих закладів ресторанного господарства у великих містах, що зумовлює високу конкуренцію в цьому сегменті. Для забезпечення стійкого розвитку та конкурентних переваг в сучасних умовах необхідно постійно вдосконалювати виробничу програму закладу – сукупність асортименту продукції, технологічних процесів та організаційних рішень, які визначають напрям розвитку підприємства. У статті досліджено особливості виробничих програм провідних мережевих піцерій Києва, проаналізовано їхню асортиментну політику, технологічні підходи й маркетингове позиціонування. Виявлено значну варіативність форматів: від вузькоспеціалізованих мереж fast food із лаконічним меню до концепцій сімейного ресторану з десятками позицій у різних категоріях. Порівняльний аналіз дозволив визначити сильні та слабкі сторони кожної мережі та окреслити напрями удосконалення виробничої програми спеціалізованого закладу. Запропоновано комплекс заходів з оптимізації меню (скорочення низькорентабельних страв, акцент на ключових категоріях продукції, впровадження новинок відповідно до гастрономічних тенденцій), удосконалення технологічних процесів (стандартизація, автоматизація, гнучка логістика) та маркетингових підходів (чітке позиціонування, робота з цільовою аудиторією). Реалізація таких заходів сприятиме підвищенню ефективності діяльності піцерій та їх адаптивності до сучасних викликів.
Авторське право (c) 2025 Олена ШИДЛОВСЬКА, Тетяна ІЩЕНКО, Ольга ДУЛЬКА, Олександр СОЛОВЕЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПРІОРИТЕТИ ТА ЗАСОБИ СТРУКТУРНОГО РЕФОРМУВАННЯ У СЕКТОРІ МАЛОГО ПІДПРИЄМНИЦТВА РЕГІОНУ
У статті досліджено пріоритети та засоби структурного реформування в секторі малого підприємництва регіону, зокрема ключові напрями підвищення ефективності, конкурентоспроможності та стійкості. Також проаналізовано інструменти та механізми, за допомогою яких регіональні органи влади та зацікавлені сторони можуть підтримувати розвиток і модернізацію малих підприємств. Метою статті є обґрунтування пріоритетів та засобів структурного реформування у секторі малого підприємництва регіонів України. Виявлено, що сектор малого бізнесу зазнав суттєвих трансформацій: скоротилася кількість активних підприємств, відбулася зміна спеціалізації, перебудова логістичних ланцюгів та перехід на дистанційні та онлайн-формати діяльності. В умовах підвищених фінансових, ринкових та інституційних ризиків актуальною є проактивна регіональна політика, спрямована на стимулювання розвитку малого бізнесу, підвищення його стійкості та забезпечення структурних змін у секторі. Визначено ключові пріоритети реформування, серед яких стимулювання інноваційної активності, розвиток людського капіталу, формування сприятливого регуляторного середовища та підвищення ефективності управлінських процесів. Як засоби реалізації зазначених пріоритетів пропонуються гранти і субсидії, пільгове кредитування, розвиток бізнес-інкубаторів і акселераторів, цифровізація процесів управління та підтримка партнерських мереж між підприємствами та органами влади. Анотація підкреслює необхідність комплексного підходу до модернізації малого підприємництва в умовах війни та трансформацій зовнішнього середовища.
Авторське право (c) 2025 Тарас ВАСИЛЬЦІВ , Ольга МУЛЬСКА , Денис МАГАС https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ПЕРСПЕКТИВИ ВПРОВАДЖЕННЯ КРАФТОВИХ ЛОКАЛЬНИХ ВИН У КАРТУ НАПОЇВ РЕСТОРАНУ
Стаття присвячена комплексному дослідженню перспектив впровадження локальних крафтових вин у карту напоїв сучасних закладів ресторанного господарства. У роботі обґрунтовано актуальність проблематики в умовах розвитку гастрономічної культури України, зростання попиту на автентичні локальні продукти та формування тренду на крафтовість у сфері HoReCa. Автором проаналізовано теоретичні засади формування винної карти як елементу маркетингової стратегії ресторану, визначено її роль у створенні унікальної концепції закладу та підвищенні рівня гастрономічного досвіду гостей. Особлива увага приділена характеристиці крафтового виноробства, його сучасному стану, специфіці виробництва та чинникам, що визначають його конкурентні переваги порівняно з масовим виноробством. Здійснено огляд історичних і соціокультурних передумов розвитку крафтових виноробень Поділля — одного з найбільш перспективних виноробних регіонів України. Показано, що Поділля має давні традиції виноградарства, які через історичні обставини переривалися та відновлювалися, однак у XXI столітті трансформувалися в активний рух малих виноробень. Проаналізовано соціально-економічні, технологічні та нормативні чинники, що сприяли появі сучасних подільських виробників, а також їхню роль у формуванні локальної винної ідентичності. За результатами дослідження наведено систематизовану характеристику низки подільських виноробень, їхніх сортових портфелів, специфіки виробництва та потенціалу для ресторанної індустрії. У роботі представлено SWOT-аналіз крафтових вин у контексті їх включення до винної карти ресторану, що дозволило ідентифікувати ключові сильні сторони (автентичність, унікальність пропозиції, потенціал storytelling), а також слабкі сторони та ризики (обмежені обсяги виробництва, сезонність, нестабільність смаку, низька обізнаність споживачів). Акцентовано увагу на можливостях поглибленої взаємодії ресторанів із локальними виноробами, розвитку дегустаційних практик, гастротуризму й іміджевих переваг, що виникають у результаті інтеграції регіональних вин у ресторанний продукт. У статті також продемонстровано моделі ціноутворення у HoReCa на прикладі подільських крафтових вин. Запропоновано диференційований підхід до розрахунку націнки для різних сегментів споживачів в залежності від концепції закладу (стандартні, преміальні, демократичні, келихові). Обґрунтовано, що ціноутворення є ключовою складовою успішної комерціалізації локальних вин, оскільки поєднує економічну доцільність, маркетингову логіку та психологічне сприйняття продукту гостями. Отримані результати можуть бути використані як наукова база для подальших досліджень у галузі ресторанного менеджменту, гастротуризму та крафтового виноробства.
Авторське право (c) 2025 Наталія АНТОШКОВА https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕХАНІЗМ ФОРМУВАННЯ КОНКУРЕНТОСПРОМОЖНОСТІ ПІДПРИЄМСТВ АПК В УМОВАХ ЕКСПОРТООРІЄНТОВАНОГО РОЗВИТКУ
У статті досліджено теоретико-методологічні засади формування конкурентоспроможності підприємств агропромислового комплексу (далі – АПК) в умовах активізації експортної діяльності. Узагальнено еволюцію наукових підходів до трактування категорії конкурентоспроможності та систематизовано погляди провідних наукових шкіл щодо ролі інновацій, ресурсного потенціалу, інституційних змін і здатності економічних систем до адаптації. Обґрунтовано авторське визначення конкурентоспроможності підприємства як інтегральної характеристики його здатності забезпечувати стійкі ринкові переваги на основі ефективного використання ресурсів, гнучкого реагування на зміни зовнішнього середовища та реалізації стратегічних управлінських рішень. Особливу увагу приділено аналізу ролі експорту як ключового чинника зміцнення конкурентних позицій підприємств АПК. Розкрито механізм взаємодії підприємств АПК та експорту, визначено його структурні компоненти, функціональне призначення та критичні фактори успіху. Запропоновано коефіцієнт взаємодії експортного ланцюга, що дозволяє оцінити рівень збалансованості та ефективності експортного механізму. У роботі розроблено систему кількісних показників для оцінювання впливу експортної діяльності на конкурентоспроможність підприємств АПК. Проаналізовано товарну й географічну структуру зовнішньої торгівлі України, динаміку експортних цін та здійснено SWOT-аналіз експортної діяльності підприємств АПК. Практична цінність дослідження полягає у можливості використання запропонованих індикаторів та інтегральних показників для формування та коригування експортних стратегій підприємств агропромислового комплексу з метою підвищення їх довгострокової конкурентоспроможності на світових ринках.
Авторське право (c) 2025 Світлана ДОЦЮК, Юлія ОХОТА, Ілля ЧІКОВ, Денис ТІТОВ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ОЦІНКА СОЦІАЛЬНО-ЕКОНОМІЧНОЇ ТРАНСФОРМАЦІЇ ПІДПРИЄМНИЦТВА В УМОВАХ ЦИФРОВІЗАЦІЇ ЕКОНОМІКИ: НАУКОВО-ПРАКТИЧНІ АСПЕКТИ
У статті досліджено соціально-економічну трансформацію підприємництва в умовах цифровізації економіки з урахуванням її багатовимірного впливу на бізнес-середовище, ринок праці та інституційні механізми розвитку. Обґрунтовано, що цифровізація виступає ключовим чинником структурних змін у підприємницькій діяльності, змінюючи традиційні бізнес-моделі, форми зайнятості, вимоги до компетентностей персоналу та механізми створення доданої вартості. Наголошено, що впровадження цифрових технологій має не лише економічні, а й суттєві соціальні наслідки, зокрема впливає на соціальну адаптацію суб’єктів господарювання, рівень цифрової нерівності та зростання нових ризиків. Проаналізовано сучасні наукові підходи до оцінки впливу цифровізації на підприємницьку діяльність, серед яких підхід на основі теорії заміщення, соціально-економічний, інституційно-ризиковий та компетентнісно-кадровий. Виявлено їх переваги та обмеження, що зумовлює необхідність інтеграції методик для формування комплексної системи оцінювання. Зазначено, що фрагментарність існуючих підходів не дозволяє повною мірою врахувати взаємозв’язок економічних результатів і соціальних ефектів цифрових трансформацій. У роботі запропоновано інтегровану багаторівневу модель оцінки соціально-економічної трансформації підприємництва, яка охоплює макро-, мезо- та мікрорівні. Модель дозволяє поєднати кількісні та якісні показники, ідентифікувати причинно-наслідкові зв’язки між цифровізацією та результативністю бізнесу, а також сформувати науково обґрунтовані управлінські та державні рішення. Практичне значення результатів полягає у можливості використання запропонованого підходу для розроблення стратегій розвитку цифрового підприємництва та підвищення конкурентоспроможності економіки.
Авторське право (c) 2025 Павло ХАРЧЕНКО https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
ІНТЕГРОВАНИЙ МЕХАНІЗМ УПРАВЛІННЯ РОЗВИТКОМ СІЛЬСЬКИХ ТЕРИТОРІЙ
У статті обґрунтовано необхідність формування інтегрованого механізму управління розвитком сільських територій України в умовах війни, повоєнного відновлення, демографічної кризи, просторових диспропорцій та кліматичних ризиків. Показано, що сучасний розвиток сільських територій виходить за межі суто аграрної політики та набуває системного значення для національної безпеки, просторової згуртованості, продовольчої стабільності та європейської інтеграції. Розкрито структурну логіку інтегрованого механізму, яка охоплює діагностично-аналітичну, економіко-фінансову, інституційно-організаційну, просторово-інфраструктурну, соціально-демографічну, цифрову та безпеково-екологічну підсистеми. Обґрунтовано роль програмно-цільового й проєктного підходів, багаторівневого управління, державно-приватного партнерства та цифровізації як ключових умов ефективної реалізації інтегрованої політики розвитку сільських територій. Доведено, що запропонований механізм створює методичне підґрунтя для адаптивного управління сільськими територіями, посилення стійкості громад і формування довгострокових траєкторій просторового розвитку України відповідно до європейських стандартів.
Авторське право (c) 2025 Назарій ПОПАДИНЕЦЬ, Орислава ГРАФСЬКА, Наталія СЕМБАЙ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
КОНТРОЛЬ ЯКОСТІ ПРОДУКЦІЇ ЯК КЛЮЧОВИЙ ЧИННИК УСПІШНОСТІ РЕСТОРАННОГО БІЗНЕСУ
У статті досліджено контроль якості продукції як ключовий чинник успішності ресторанного бізнесу в умовах високої конкуренції. Обґрунтовано, що ефективна система контролю якості безпосередньо впливає на безпечність харчових продуктів, стабільність смакових характеристик страв та рівень довіри споживачів. Розглянуто основні етапи формування якості продукції — від відбору та постачання сировини до приготування, зберігання і подачі готових страв. Проаналізовано роль правильного планування закупівель і дотримання оптимальних умов зберігання продуктів. Особливу увагу приділено температурним режимам, маркуванню, принципу FIFO та запобіганню перехресному забрудненню. Визначено значення технологічних карт як інструменту стандартизації виробничих процесів і забезпечення стабільної якості страв. Охарактеризовано вплив дотримання технологічних режимів приготування на смакові властивості та безпечність продукції. Розкрито сутність органолептичної оцінки як ефективного методу контролю якості готових страв. Описано основні методи сенсорного аналізу, зокрема дегустацію, візуальну оцінку та аналіз аромату. Акцентовано увагу на важливості системного використання результатів органолептичної оцінки у вдосконаленні меню. Проаналізовано роль санітарно-гігієнічних норм у забезпеченні якості та безпеки продукції. Визначено значення особистої гігієни персоналу та чистоти виробничих приміщень. Показано, що дотримання гігієнічних вимог є складовою професійної культури ресторанного закладу. Досліджено значення зворотного зв’язку від гостей як інструменту контролю та покращення якості. Розглянуто основні способи збору й аналізу відгуків споживачів. Обґрунтовано вплив роботи з відгуками на підвищення рівня сервісу та лояльності клієнтів. Доведено, що системний підхід до контролю якості сприяє оптимізації виробничих процесів і зниженню фінансових втрат. Показано взаємозв’язок між якістю продукції, іміджем закладу та його конкурентоспроможністю. Узагальнено, що контроль якості є стратегічним інструментом управління ресторанним бізнесом.
Авторське право (c) 2025 Наталія ПРИЛЕПА, Тетяна ТОМАЛЯ https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
МЕТОДИЧНІ ПІДХОДИ ДО ЗАБЕЗПЕЧЕННЯ ЕКОНОМІЧНОЇ БЕЗПЕКИ ПІДПРИЄМСТВА ЧЕРЕЗ ІННОВАЦІЙНО-ІНВЕСТИЦІЙНІ МЕХАНІЗМИ
У статті розглядаються основні методичні підходи до забезпечення економічної безпеки підприємства через впровадження інноваційно-інвестиційних механізмів. Особливу увагу приділено аналізу сучасних тенденцій у сфері економічної безпеки, визначення ролі інноваційно-інвестиційних процесів в збереженні стабільності підприємства та рекомендацій щодо підвищення економічної стійкості, конкурентоспроможності підприємств і мінімізації ризиків, що можуть виникнути в умовах глобалізації та нестабільності ринкових умов. Розроблено інноваційно-інвестиційний механізм забезпечення економічної безпеки підприємства, який включає комплекс засобів, методів, інструментів та процедур, необхідних для проектування його елементів в умовах впровадження інноваційних продуктів або нових виробничих процесів з використанням інвестиційного ресурсу. В результаті його впровадження очікується формування ефективної системи елементів, здатних забезпечити сталий рівень економічної безпеки підприємства.
Авторське право (c) 2025 Віталій БАКАЙ, Олександр ПИЛИПЯК https://creativecommons.org/licenses/by/4.0